PET GROBOVA DO KAIRA
IGRAJU:
TAKOĐE IGRAJU:
SCENARIO:
REŽIJA:
U junu 1942 nastupili su crni dani
za britansku Osmu armiju. Bila je potučena, razbijena
i u bekstvu. Tobruk je pao. Romel i njegove trupe
potiskivali su Britance ka Kairu i Sueckom kanalu.
Stebinse!
Abote!
Fič! Zaustavite tenk! Ulaze izduvni gasovi.
Fič!
Poručniče!
HOTEL "BRITANSKA CARICA"
Straža, je li ovo štab divizije?
Rekoh, da je ovo štab divizije?
Želim da razgovaram sa komandantom jedinice, hitno.
Hladno je ovde.
Mogu li da dobijem kaput?
Ili možda imate ležaj i ćebad?
Oko šest ćebadi, sa pernatim dušekom.
I vruću rakiju... da...
Raportira desetar Džon Brembl
kraljevski tenkovski puk, stacioniran u Tobruku.
Jeste li bili u Tobruku?
Uključili smo se u borbena dejstva kod Bir Hakima.
Mislili smo da se nemački tenkovi povlače.
A onda se pojavila 88 brigada... Krenuli su na nas!
Mnogo je pametan taj prokleti Romel.
O, da. Izvukli smo se komandante.
Jeste li videli mrtvačka kola sa pet putnika,
koja skakuću a izduvni gasovi se čuju ovako...
Slušajte, Britanci više nisu ovde. Otišli su.
Stebins je mrtav. Fič i Abot takođe.
Da, ali Engleza više nema. - O Konor je mrtav.
Tako se služi otadžbini. - Bili ste predugo na suncu.
Muš! Muš, udarila ga je sunčanica. Donesi vodu i so.
Imamo li prevoz do Tobruka? - Ne, nema više Tobruka.
Ne, gospodine. Zauzeli su ga. - Jednom sam bio u autobusu,
na Pikadiliju. Padala je kiša. Kišobrani...
Mokri kišobrani. - Britanci su otišli.
Ovo je Sidi Halfaja. - Kišobran je dom Engleza.
Ovo je hotel "Britanska carica" u Sidi Halfaji.
A lula je njegov kamin, zar ne?
Petorica malih Britanaca jurili su Nemce po suncu.
Uhvatili su jednog. Jedan kao nijedan.
Zdravo gospođice. Žene u štabu?
Gde je komandant jedinice? Razgovarao sam... - Niste.
Moram da se priključim svojoj jedinici! Abote!
Stebinse! Fič! - Gospodine!
Naši novi gosti!
Šest tenkova i dvesta ljudi ostaju ovde! Ostali idu dalje!
Gospodine, ustanite! Brzo! Nemojte to da radite.
Nije vreme za to. Saberite se. Probudite se!
Zaboga! Probudite se!
Ko si ti? - Morate da idete. Nemci su tu. Gospodine!
Nemoj to da radiš, Faride. - Gde da ga ostavim?
Nasred poda. - Videće ga. Ubiće ga.
A sada će i tebe ubiti.
Za mnom! U hotel!
Pretražite hotel! Pažljivo! Jasno?!
Dobar dan! Kasnimo na čaj? - Čaj? Pa kuvar...
Vreme je za čaj? Ili možda plete?
Možda spava? Gde je ona? - Ko gospodine? Nema nikog...
Nije valjda brže bolje pobegla u Kairo?
Ko gospodine? - Britanska carica.
Nisam ja dao ime hotelu. Tako se zvao kad sam ga kupio.
Vode! Da, gospodine. Ovuda moliću.
Zoveš se Farid? - Da. - Ti si Egipćanin? - Da.
Moji roditelji su bili Egipćani.
Nema ništa loše u Egiptu. - Nema, gospodine.
Samo ima previše Engleza i previše muva.
Ubijamo Engleze kao muve.
Kasnije ćemo ubijati muve kao Engleze.
Da, gospodine.
Imaš li kuvara koji se zove Berek? - Terek.
Pobegao je jutros s Englezima u Aleksandriju.
Imaš ženu? - Da, ali pobegla je.
S Britancima u Aleksandriju? - Ne. Sa Grkom u Kazablanku.
Imaš sobaricu koja se zove Mari Žaklin?
Zovu me Muš. - Francuskinja, rođena u Marselju.
Dobro ste obavešteni.
Ne želimo iznenađenja. A tu je i konobar iz Alzaca.
Zove se Pol Davos. - Ubijen je.
Ko ga je ubio? - Vi, za vreme bombardovanja,
koje su izveli vaši lepi avioni sinoć. - Prokletstvo!
Šta radi Francuskinja u Egiptu? - Čisti.
Zašto ne radite u Parizu? - U Parizu ima mnogo sobarica.
Samo je jedna Muš u Sidi Halfaji. - Jedna jedina.
Kuvar je pobegao u Aleksandriju. Zašto vi niste pobegli? - Zašto bih?
Zauzećete Aleksandriju, kao i Kairo. - Naravno.
Okrenite se.
Okrenite se!!!
Cigaretu! - Odmah, gospodine.
Vi mi je zapalite.
Ruke su vam sitne. Odavno nisam video tako sitne ruke.
Hvala.
Nema nikog. - Sve je prazno. - Dobro.
Instalirajte telefone. I kratkotalasni radio. Brzo!
Šta se događa? Zaspali ste?
Unesite opremu u hotel!
Požurite!
Kupate se? Koliko dugo će to trajati? Brže!
Pregledali smo sve sobe. Sve je u redu.
Našli ste sapun? - Komadić. - Daj mi ga. To je sve?
Voljno!
Treba uvek brzo napadati, da Britanci ne bi imali vremena
da spakuju svoj divan sapun. Miriše na ulicu Bond.
Koliko ima soba u hotelu? - Ovo je najveći hotel....
Koliko? - Šesnaest. Četiri sobe su srušene.
Kupatila? - Naravno, najluksuznija.
Koliko? - Dva. - Samo jedno radi.
Stvarno luksuzno! Ili si rekao "lusuzno"?
Gospodine poručniče...
Želite li možda da vidite sobe?
Sigurno su pune stenica. - Da, gospodine.
Pune su stenica. Imamo divne... Ne gospodine!
Nema stenica. Kunem se. Ovo je jedini hotel
između Aleksandrije i Bengazija. Nema stenica.
Možda ima poneka, u jeftinijim sobama.
Slušaj čoveče, ovaj hotel će biti naš privremeni štab.
U redu gospodine. - Očekujem punu saradnju.
Ako nešto ne bude u redu, ti ćeš biti odgovoran.
Odmah ćemo vas streljati. - Nije morao da nas upozori.
Upozorio je tebe. Ja sam samo sobarica.
U sobe pored dobrog kupatila smestiće se nemačka komanda,
a u sobu sa kupatilom koje ne radi italijanski general.
Gde da stavimo uređaje, poručniče? - Ovde.
Koji sto da uzmemo?
Ovaj.
Možda bi bilo bolje da ih odnesete u restoran.
Tamo ima mnogo velikih stolova, a i malih.....
U restoranu ćemo jesti. - U redu gospodine.
Jesu li sobe spremne? - Biće.
Čistili smo celi dan. - Hajde, polazite!
Stavite dva peškira u svaku sobu.
U redu gospodine. Jedan peškir za dve sobe.
Odnosno, dva peškira u svakoj.... Hajdemo!
Proverite dužinu talasa.
Hajdemo! - Premestite sto!
Još uvek ste ovde? - Da. - Dao sam vam instrukcije.
Divili smo se vašoj efikasnosti.
To je divno nakon onih Britanaca. Hajdemo, Muš!
Sobarice! - Da, poručniče?
Pre nego što napravim razmeštaj po sobama...
Koja je vaša soba? - U dnu hodnika.
Pored sobe italijanskog generala. - Ako vam smeta...
Ne plašim se generala. - Zaista?
Plašim se poručnika.
Hvala Alahu. Od svih čuda, ovo je bilo najveće. - Ćuti!
Čovek u nesvesti je ispario. - Otišao je.
Nikad nije bio ovde. Ako nešto budu pitali...
Još bolje. Neće nas ništa ni pitati. - Jadničak.
Fin čovek. Možda...
Zatvorite vrata!
Kako ste ušli? - Kroz prozor.
Kako sam dospeo ovamo? - Udarila vas je sunčanica.
Sakrio sam vas iza stola. Pucali su u vas.
Pucali su u vojnika koji je krao vodu.
Ne možete da ostanete ovde. Morate da idete. Molim vas!
Da zamolim onog nemačkog oficira da mi pozove taksi?
Gospodine, molim vas. - Čije su? - Pripadaju...
Stigli su! Generalštab!
Zauzeće ceo hotel. Molim vas, idite. Brzo!
Žao mi je. Šanse su male. Umreću u pustinji.
Čije su? - Našeg konobara. - Konobara? - Ubijen je.
Nastradao je kad su pogodili sobu broj četrnaest.
Kako se zvao? - Pol Davos. - Davos?
Da, gospodine. - Nije ubijen. Razumeš li?
Ali bio je iz Alzaka. Bio je stariji od vas.
Onda sam ja iz Alzaka i bio je mojih godina.
Ne razumete. Muš! Molim te, pomozi mi!
Britanci će se vratiti za nekoliko dana.
Ko će se vratiti? Britanci? - Tako je. Britanci.
Otkad se Britanci vraćaju?
Ne volite nas? - Ne!
Ako on ne bude rekao Nemcima, ja ću to učiniti.
Zar niste Francuskinja? - Da! Moja dva brata su bila
u vojsci kod Denkirka, kada su Britanci odlučili
da povuku svoje trupe. Šta je bilo sa Francuzima?
Ostavili su ih da umru ili da budu uhvaćeni.
Ko vam je to rekao? Laval? - Molili su ih da se vrate.
Jesu li se Britanci vratili?
Jesu li?
Ja sam obična sobarica, ali kad me neko pozove, ja dođem.
Traže peškir ili jastuk.
A ne život!
Dajte mi samo pet sekundi pre nego što pozovete Nemce.
O čemu ćete da pričate? O krvi, znoju i suzama?
Olovku.
Ovo je adresa moje žene u Londonu. - Foaje.
Pošaljite joj ovo kad budete mogli. - U redu, gospodine.
Skinite tu odeću. Ubiće vas.
Misliće da ste špijun. - Ubiće me i u uniformi.
Stavi ovo unutra.
Ovo je za mog starijeg sina. Nemam ništa za mlađeg.
Šta se događa? Gde su svi nestali?
Spreman sam, gospođice.
Šta je ovo? Pasivni otpor?
Rekao sam vam da očekujemo da sarađujete. Ko je on?
Da, gospodine. - Ko je on?
On je naš konobar. - Kakav konobar?
Naš konobar, gospodine. - Zovem se Davos.
Zar nije ubijen? - Samo sam živ sahranjen.
Mislio sam da se ceo hotel srušio na mene.
Pogledajte kako izgleda. Mnogo je bolestan.
Trebalo mi je osam sati da se izvučem. Teško mi je....
Vikao je, ali nismo ga čuli.
Znači ti si Pol Davos? - Da, gospodine.
Idite u sobe. - U redu, gospodine. Odmah.
Ti pođi sa mnom. - Ja? - Da.
Hoću da popričamo malo. - U redu gospodine.
Vaš sako i kravata. - Polazi!
Streljaće nas. To će nam se desiti.
Zamalo da poverujem da si konobar. - Pa jesam.
Specijalan konobar. - Dobro glumiš.
A sada na engleskom, da ne moraju da prevode poruku
kad je budu presreli. "Dragi moj fireru,
danas sam prešao egipatsku granicu.
Trenutno marširam ka Aleksandriji i Kairu.
Zauzeću Suecki kanal.
Ništa ne može spasiti britansku Osmu armiju od propasti.
Kažu da se Crveno more jednom otvorilo
u specijalnom dogovoru sa Mojsijem. Ovog puta, to se neće desiti.
Dajem vam svoju vojničku reč."
U potpisu - feldmaršal Ervin Romel.
Obraćaš se feldmaršalu sa Vaša ekselencijo. Jasno?
Razumem.
Zašto nismo dobili prave informacije
o povlačenju Britanaca? Zašto?
Ovde piše da si sposoban. Je li to bilo sposobno?
Dozvolite da vam objasnim. Bio je pod ruševinama.
Nije mogao da nam šalje poruke.
Pokazao se vrlo korisnim.
Koristili smo ga u Danzigu, Roterdamu, Atini. - Konjak.
Da, vaša ekselencijo.
Niko u hotelu ne naslućuje da radiš za nas?
Ne, vaša ekselencijo. - Bićeš i dalje konobar
dok ne dobiješ nov zadatak. - U redu. - Kairo.
Hvala, Vaša ekselencijo.
Zamišljam sebe kao lešinara koji leti ispred "štuka".
Lepo rečeno. Tri čaše. - U redu, Vaša ekselencijo.
Pretpostavljam da ćeš rado pobeći iz ovog peska.
Upravo tako, Vaša ekselencijo.
Šta misliš o britanskoj Obaveštajnoj službi?
Nije mnogo pametna. - Ne naslućuju ništa
o profesoru Kronšteteru? - Molim, Vaša ekselencijo?
Profesor Kronšteter. Pet grobova. - A, da!
Ne, vaša ekselencijo.
Izvadićemo onu debelu cigaru iz Čerčilovih usta
i nateraćemo ga da vikne "hajl" pet puta.
Lepo ste to rekli, Vaša ekselencijo.
Za pobedu! - Za pobedu!
Za pobedu!
Sledeći put ću lično otići. Reci mu to. - U redu, Vaša ekselencijo.
Što se tiče doručka
želim da mi se donese jaka, crna kafa u krevet.
Samo pozvonite. - Koliko je daleko? Sto dvadeset?
Ili 125 kilometara? - 125 kilometara.
Napred!
Generale Sebastijano, imam jednu molbu.
Šta želite? - Imam molbu.
Kakvu molbu? - Da general prestane da peva.
Ko to traži? - Gospoda iz nemačkog štaba.
Pokazaću ja njima! - I feldmaršal Romel.
U redu. Reci mi...
Može li narod koji podriguje da razume narod koji peva?
Ne, generale. - Dosta mi je više tih Nemaca.
Guraju Italijane u prve borbene linije
a njihov general ne prisustvuje sastancima.
Kradu pakete sa hranom koje mi šalje porodica!
Cenzurišu moja pisma. Što bi rekli u Milanu,
izvlačimo deblji kraj. Neverovatno!
Vidi, vidi! Kakva slučajnost!
Dobio sam kupatilo koje ne radi. Zašto?
Zato što je dodeljeno vama, generale Sebastijano.
Postoji li dobro kupatilo u ovom hotelu? - Da.
Ja ću ga uzeti! - Koristi ga feldmaršal.
Još jedan udarac u lice! Puštaju nas da umiremo,
ali ne daju da se peremo. Šta smo očekivali?
Što bi rekli u Milanu, ako spavaš sa psima,
probudićeš se sa buvama. - Tako je, gospodine.
Pravićeš se da nisi to čuo? - Naravno.
Kako mogu da čujem ovde šta kažu u Milanu?
Da vam sipam vodu u umivaonik?
Moj pomoćnik je u bolnici. Ima boginje. Nemačke boginje!
Pogledaj!
Kad se rat završi, leći ću u moju kadu
punu plave italijanske vode i pevaću bez prestanka.
Ali ne Vagnera!
U Bengaziju su mi ukrali četkicu za zube.
Je li to sve generale? - Laku noć. - Laku noć.
Konobar! - Da, gospodine?
Kako se zove sobarica? - Muš, gospodine.
Muš? Kad mi ti trebaš, zvonim jedanput? - Da, gospodine.
A dvaput za sobaricu? - Tako je, gospodine.
Laku noć. - Laku noć.
Izvinjavam se!
Ključ! Okrenite ključ!
Šta je bilo? - Našao sam njegova dokumenta.
Imao je tri pasoša - danski, švajcarski, i rumunski.
Da vidim kako izgledam...
Kakvo ljubazno lice! Ne bih ni ja posumnjao.
Kako sam mogao da znam da radi za Nemce?
Došao je ovde pre dve godine. Tražio je posao.
Imao je... kako se kaže? Tuberkulozu.
Šta ti znaš o profesoru Kronšteteru?
Poznato mi je to ime. - Je li? - A možda i nije.
Šta je sa grobovima? - Čiji grobovi?
Šta je Davos radio sa vešom? - Ništa, gospodine.
Muš je! - To je Muš.
Muš ga je poznavala bolje od mene. Zar ne? - Koga?
Davosa. - Pa šta? - Pričali smo o vešu.
Kakve veze ima Davos sa njim? - Ja perem veš. - Sama?
Ponekad mi je pomagao da prostrem veš.
Prostirali ste posteljinu, peškire i slali poruke?
Kakve poruke?
Čini mi se gospođice, da ste pisali nešto.
Možda je peškir bio crtica, a peškirić tačkica.
Nije vam bilo sumnjivo? - Ne.
Čaršav je crtica... Ponovite to, ali sporije!
Vrlo je jednostavno. Nemci su ponovo bili pametni,
a Britanci su bili glupi. - Bolje reći naivni.
Na čaršavima spavamo, a peškirima brišemo ruke.
Trebaće mnogo peškira za vaše ruke. - Muš!
Nemojte da se svađate. Odlazite, zar ne? - Ne.
Ali gospodine, čuo sam svojim ušima.
Pustiće vas. Šalju vas u Kairo. Bićete bezbedni.
Kako da ne!
Odšepaću do britanskog štaba u Kairu sa ovom nogom.
"Gde ste bili, desetare? - Nigde posebno.
Proveo sam nekoliko dana sa Romelom. - Sa Romelom?
Sa feldmaršalom Romelom. - Bili ste pod istim krovom?
Da. - Ovako blizu? - Tako je. - I?
Šta gospodine? - Niste mu pucali u glavu?"
Gospodine!
Opet prebrzo priča! - Priča gluposti. - Možda.
Desetar Džon Brembl. Nekad je radio
u osiguravajućem društvu u Londonu.
Od sto dvadeset hiljada vojnika pored Nila,
morao je da bude baš ovaj Dž. Dž. Brembl.
Stvarno zvuči blesavo. - Plašim se!
Šta mislite kako je meni? - Nisam imao sreće!
Ali Farid i ja jesmo. - Tako je!
I spasili smo vam život. Zar ne, Muš?
Čula sam ženu kako plače, i dva dečaka.
Neke reči su mi izletele iz usta. - Hvala vam.
Nećete biti umešani. Pobrinuću se za to.
Pobrinućete se za to?
Ujutro će tražiti doručak. Crna kafa u krevetu.
Nikoga neće biti u sobi. Sve mora brzo da se desi.
Znači to želite? - Da. - To je dobro za Englesku?
Nećemo time dobiti rat, ali zaustavićemo ih.
Nećete to uraditi, jer se kosi sa mojim planovima.
Kakvim planovima? - Šta mislite da sam ovde radila?
Čekala sam ih, razumete?
Ne, ne razumem.
Hoću da sarađujem sa njima. - Da sarađujete? Shvatam.
To nije lepo gospođice. - Briga me šta mislite o meni!
Slušajte! Znam samo da ću mu ja sutra odneti doručak.
Ovo je moj hotel! Dobro, dobro.
Voleo bih da sam mrtav!
Ispuniće mi se želja.
Ne bih voleo da me vide bez cipela.
Biće vam drago da znate da nikada ne hrčem,
osim kada spavam u pidžami. Ruski stil.
Pošto pokušavam da budem srdačan,
neki odgovor bi doprineo ovom razgovoru.
Laku noć. - Hvala.
S obzirom da ste iz Marselja, sigurno volite onu supu
sa mnogo ribe. Uvek mislim da ću naći cipelu u tanjiru.
Sada bi trebalo da kažete: "Stvarno?" - Stvarno?
Zovu vas gospođice. - Farid će se pobrinuti za to.
Očigledno je da neće. Zovu ponovo iz sobe 136.
Kažu da Romel drži svoje trupe u staklenicima
pre nego što ih pošalje u pustinju.
Sigurno dugo nisu čuli ženski glas.
Broj osam. Major sa monoklom.
Da, postaješ vrlo usamljen nakon godinu dana.
Ovde sam osamnaest meseci.
To je mnogo dana i još više noći.
Gospođice, pravo je vreme da vam kažem nešto.
Slagao sam vas. Morao sam da vas raznežim.
Nemam ni decu ni ženu. Nikad nisam bio oženjen.
Stvarno? - Hoćete li mi oprostiti?
Hvala vam.
Zove vas italijanski general. Zanima vas? - Ne.
A major sa monoklom? - Ni major sa monoklom.
Koga onda čekate? - Broj pet.
Feldmaršala? Žao mi je gospođice.
Ja ću preuzeti broj pet.
Laku noć! - Laku noć.
Engleski zarobljenici, skrenite udesno!
Deset minuta odmora!
Muš!
Dobro jutro, Vaša ekselencijo.
Da stavim na sto? - Gde je konobar?
Ja sam brža.
Ovde.
Šećer, Vaša ekselencijo? - Ne volim žene ujutro.
Odlazite!
Razumete li engleski? Rekao sam da idete! - Ne!
Neću, Vaša ekselencijo.
Bila sam ovde i za vreme bombardovanja.
Mogla sam da pobegnem. Čekala sam nemačke trupe.
Čekala sam vas, Vaša ekselencijo. - Zašto?
Htela sam da razgovaram sa vama.
Malo šećera. - U redu, Vaša ekselencijo.
Vaše ruke su čiste. Zašto kašičica nije čista?
Pesak. - Oprostite, Vaša ekselencijo.
Dva koraka nazad, moliću.
Šta ste hteli da kažete? - Radi se o mom bratu.
On je u Nemačkoj. - Nastavite.
Imala sam dva brata. Jedan je uhapšen.
Nalazi se u koncetracionom logoru u Vitenbergeru.
Drugi je ubijen. - Borili su se protiv Nemaca?
Pozvali su ih. Morali su da idu.
Nisu mrzeli Nemce niti bilo koga. - Naravno.
Niko ne mrzi Nemce. Nastavite.
Znam da je dovoljna jedna vaša reč....
Ranjen je. Ostao je bez ruke. Beskoristan je,
ali ja možda nisam. Ako mogu nešto da učinim...
Želite da se nagodimo?
Ovo je poznata scena. Podseća na lošu melodramu.
Mada, heroina obično ne moli za brata, već za ljubavnika.
Ponoć je. Mesto dešavanja - generalov šator.
Dama stidljivo iznosi svoj predlog,
a general izlazi u susret njenoj želji.
Nakon toga, dama počini glupost tako što se otruje.
U jednoj italijanskoj operi njih dvoje čak pevaju u duetu.
Šveglere!
Da mi je ostalo suza, možda biste me saslušali.
Danas neće biti dueta. Šveglere!
Izvolite, feldmaršale? - Ivedi ovu ženu.
On vam nije neprijatelj. Ima samo devetnaest godina.
Dečak je, a umire. - Molbe za oslobađanje zatvorenika
moraju biti upućene upravniku logora. U tri primerka.
Možete pisati i Crvenom krstu, a tu su i kvekeri.
Ali sve mora biti u tri primerka.
U Nemačkoj se troši papir. Mnogo papira.
Ubuduće ne smete da ulazite u ovu sobu. - U redu.
Kako ste smeli da mu se obratite? Jeste li ludi?
Čovek poludi kad o nečemu dugo razmišlja.
Mogao sam da vam kažem šta će reći.
Da ste se meni obratili, ne biste morali da idete njemu.
Mogu li da uđem? - Da.
Nikad nemojte da molite važnu osobu za sitnu uslugu.
Nekad poručnik može više da pomogne.
Ili se još uvek plašite poručnika? - Ne.
Poznajem ljude u Berlinu koji bi mogli da pomognu.
Nije nam potreban konobar.
Izlazite! - Uzeli ste pištolj? - Da.
Gde ste ga stavili? - Nije bitno.
Vratite mi pištolj! - Hoćete li da vas prijavim?
Odlazite!
Dobro jutro, poručniče. - Dobro jutro, Davose.
Morate mi reći ime vašeg brata i u kom logoru je.
U Vitenbergeru je. Zove se Luj Mari. - Pazite!
Ne želim da iko zna za ovo.
Konobaru, odnesi ovo dole.
Šta je bilo? - Nećete vi ići dole, već ja.
Vratite se. Ja ću to odneti. - Šta se desilo?
U holu su britanski oficiri. Zarobljenici.
Neće me prepoznati u ovoj odeći.
Bili su stacionirani ovde.
Pukovnik Fichum je živeo u hotelu. Poznavao je Davosa.
Jedan sumnjičavi pogled, podignuta obrva...
Vratite se! - Gde? Idem u kuhinju.
Davose! - Davos?
Davose! Zaboravio sam da ti dam napojnicu pre odlaska...
U redu je, pukovniče Fichume.
Biće mi zadovoljstvo da vas ponovo služim.
Je li suviše rano da popijemo piće, gospodo?
Vreme nije bitno, pukovniče. - Piće, Davose! - U redu.
Obavestiću feldmaršala da ste došli.
Oprostite, nismo poneli vizit-karte.
Šta je bilo? - Problemi sa srcem.
Steglo me je u grlu.
Šta želite, pukovniče? Konjak, šeri ili viski?
Viski za mene, i malo sode. - U redu. Viski i sodu? - Da.
Takođe. - A vi? - Ja sam na dužnosti.
Samo malo sode. Sam ću. - Viski je ovde, gospodine.
Dobro miriše. - Nadam se, gospodine.
Obaveštajna služba? - Tenkovska jedinica.
Davos je mrtav. Bio je nemački agent. - Nastavi.
Imam pištolj i plan. - Kakav plan?
Čekam da Romel ostane sam. - Zaboravi na to. - Zašto?
Zar ga ne treba ubiti? - Mrtav feldmaršal nam
neće otkriti tajne. - Kakve tajne, gospodine?
Dobićeš važniji zadatak. - Razumem.
Budi spreman. Ne izigravaj heroja. To je naređenje.
Bio je u futroli sinoć. - Izgubili ste ga.
Možda sam izgubio nekoliko bitaka, ali nikada pištolj.
Gospodo, feldmaršal vas očekuje na ručku pre polaska.
Izvrsno! - Hvala. - Lepo od feldmaršala.
Gospodo, ja sam general Sebastijano.
Konobar, samo trenutak. Vermut? - Ne, gospodine.
Šta imate tu? Konjak, šeri...
Šta je ovo? - Drač, gospodine.
Drač?
Zakleo bih se da je viski.
Puding od pirinča u Egiptu!
Ne znam da li je suvo grožđe ili su muve. Odnesi ovo!
Kafa je spremna? Mleko, šećer. Gde je šećer?
Farid će ga doneti iz podruma.
Razočarali ste me Muš. Želeli ste feldmaršala,
a završili ste sa poručnikom. - Šta se to vas tiče?
Šta kažete na desetare? Ova noga je samo kamuflaža.
Možda biste voleli da me vidite sa polucilindrom?
Kupio sam ga dve nedelje pre početka rata.
Ili zamislite da sam Nemac. Ne, to ipak ne bih voleo.
Osam kafa. - Očigledno sam u pogrešnoj vojsci.
Tako je. - Da je situacija normalna,
presavio bih vas preko kolena i istukao bih vas.
Hvala što brinete. - Nema na čemu.
Ali ako mislite da će vam Nemci pomoći,
ne zaboravite da smo i mi pokušali
da sarađujemo sa njima. Grlili smo ih, ljubili....
Bilo je to u Minhenu. - Dobiću ono što želim.
Vrlo ste ljubazni prema tim svinjama.
Šta je bilo? - Video sam ga! - Koga?
U podrumu. Ruka mu je zgrčena ovako....
Žuta je, a nokti su mu beli. - Mislila sam da je zatrpan.
I ja. - Ko? - Davos!
Kada sam se popeo da uzmem šećer,
počelo je sve da se ruši. Ugledao sam njegovu ruku...
Pazi!
Šta si uradio? - Zatrpao sam ga.
Davos je mogao da umre i malo dalje.
Biće bolje da odnesete kafu. - Da. Dajte i njemu.
Kasnije ćemo smisliti šta ćemo sa gospodinom u podrumu.
Žao mi je. Mislim da grešite.
Ne, kapetane Mekoven. Ne bi trebalo da šaljemo
ambasadore i diplomate jedni drugima, već kuvare.
Rekli ste kuvare? - Da.
Zašto da šaljemo ultimatume? Zašto ne šaljemo makarone?
Sa belim lukom i maslinovim uljem.
Na primer, rižoto. Kakav glasnik dobre volje!
Gospodine feldmaršale, kad ste bili u Rimu,
jeste li probali...
Oprostite. - Gospodo, u britanskom parlamentu je
pokrenuto pitanje kome treba poveriti
vrhovnu komandu nad trupama u Africi.
Neki poslanici su predložili mene.
Britanski smisao za humor je nepredvidiv.
Dragi moj pukovniče, humor se i zasniva na istini.
Ali, ko smo mi da se opiremo britanskom parlamentu?
Postajete legendarna ličnost. - Da, svašta pričaju o meni.
Da sam mađioničar, da mogu da prepolovim Afriku.
Feldmaršal može i to.
Takođe kažu da zabavljate britanske zarobljenike
tako što im držite lekcije iz strategije.
Bolje ikad nego nikad. - Slažem se.
I ja sam oduvek želeo da zavirim u rukav mađioničara.
Još dva solira. - Da, gospodine.
Gospodo, ispred mene je cela severna Afrika.
Od Tripolija do Kaira, El Agila, Bengazi,
Sidi Barani, Sidi Halfaja, Aleksandrija, Kairo.
Tema je vrlo široka, a nemam mnogo vremena.
Pitajte me šta vas zanima.
Možete da mi postavite, recimo dvadeset pitanja.
Vrlo ste velikodušni. - Svakako.
Konobar! - Da, gospodine? - Donesi mi brendi, molim te.
U redu, ko će da počne? - Mogu li ja?
Koliko ljudi imate u severnoj Africi?
Manje nego vi. - Ako računate Italijane...
Niko ne računa na njih.
Dva puta smo vas potisnuli sve do Tripolija.
Dva puta ste nas vratili do El Ageile. Kako?
Niste me potisnuli. Puštao sam vas,
sve dok vam se putevi snabdevanja nisu rastegli.
Onda sam ih presekao. - Tobruk niste mogli
da zauzmete 1941, posle sedam meseci opsade.
Prošle nedelje, zauzeli ste ga za jedan dan. Kako?
Napao sam vas svim sredstvima.
U februaru smo mislili da će vaše najbolje trupe
biti poslate u Rusiju. - Vi imate šesto čulo.
Mi imamo pet čula, ali ih koristimo.
Vi smete da improvizujete, mi volimo da se pripremamo.
Znali smo da će Holanđani otvoriti svoje nasipe.
Zato smo počeli da pravimo gumene čamce.
Pedeset hiljada. Još 1935 godine. Šta ste vi radili 1935 godine?
Putovali ste sa svojim ženama.
Slikali ste se u Švajcarskoj.
Nemačke žene su se slikale na mostovima na Visli
i u blizini utvrđenja oko Brisela. Sledeće pitanje.
Feldmaršale, da se vratimo snabdevanju.
Prešli ste 800 kilometara.
Zar nisu vaši putevi snabdevanja ugroženi? - Jesu.
I očekujete da ćete zauzeti Kairo? - Za šest dana.
Avijacija će prekinuti vaše veze. - Tačno.
Mornarica će potopiti vaše brodove.
Nećete dobijati zalihe. - Možda.
To vas neće zaustaviti? - Ne sme!!!
Rezervisao sam sobe u hotelu u Kairu.
Kako ćete to izvesti bez zaliha? - Da. Kako?
Punićete tenkove morskom vodom, a puške peskom?
Tražite da vam otkrijem svog keca u rukavu.
Ali pošto moji zarobljenici nemaju običaj da beže...
Gospodo, neće zalihe dolaziti do nas,
već ćemo mi dolaziti do zaliha. Jasno? - Ne baš.
Nećemo zavisiti od kamiona koji se kreću
između linija fronta i Tripolija. To je opasno.
Avioni će biti lak plen za vaše "spitfajere".
Pripremili smo se za sva enetualna iznenađenja.
Mi smo se pripremili, gospodo!
Pripreme gospodo, pripreme.
Vrlo zanimljivo.
Dve godine pre početka rata, zakopali smo zalihe u Egiptu.
Skladišta su vam pred nosom.
Hiljade galona benzina, vode, municije,
rezervnih delova za tenkove... Čekaju nas.
Pred nosom? Gde su? - Da. Gde su?
Gde?
Pristao sam na dvadeset pitanja, gospodo.
To je dvadeset prvo pitanje.
Rado bismo menjali Rudolfa Hesa za dvadeset prvo pitanje.
Zadržite ga.
Nemam mnogo vremena. Nadam se da ste uživali u ručku.
Kada kreću gospoda? - Kola su spremna. - Hvala, Davose.
Ne bih voleo da nemam sreće sa Kairom.
Davose, bojim se da ćeš dobiti napojnicu posle rata.
Ne brinite, gospodine. - Davos je dobar čovek.
Nadam se da dodbro radim svoj posao. - Radiš.
To treba staviti na najvišu policu.
Tražite nešto? - Da. Vodu, benzin, municiju.
Ovde? - Između ovog mesta i Kaira. - Sigurni ste?
Zakopani su nam pred nosom. Kako su mogli to da urade?
Ko? - Nemci. - Opet ste bolesni, gospodine?
Nimalo. Ali to su so i biber. - Znam.
A tražite vodu, benzin i municiju? - Da.
Pa, kako su dospeli ovamo? - To bih voleo da znam.
Romel je iznad nas, ispod je mrtav čovek,
a vi rešavante zagonetke.
Kažu da je nemačka vojska
prošla pored Mersa Matruha. Šezdeset kilometara na dan.
U četvrtak su u Aleksandriji, u nedelju su u Kairu.
London i Moskva su takođe na njihovom spisku.
Biće kukastih krstova na džamijama u Kairu.
Pričaš kroz fes. - Nacisti na Nilu....
Da li bi ijedan Egipćanin pomislio da zazme Rajnu?
Hej! Ono ime... - Molim? - Evo ga. U fioci.
Koje ime? - Pitali ste me, a ja se nisam setio.
Evo ga ispod noževa. Godinama ga gledam.
Koje ime? - Profesor Kronšteter.
"Nemački arheolog, profesor Kronšteter
i članovi njegove ekspedicije..."
Faride, ti si sjajan čovek. - Zašto? - Arheolog...
Naravno. - Ima ih u Egiptu. Iskopavaju mumije.
Londonska štampa, 17. februar 1937.
To je ta godina. - Koja godina? - Godina priprema.
Da vidimo profesora Kronštetera.
To je on! - Rekao sam ti da si sjajan.
Grupa nemačkih naučnika je došla u Egipat
da bi iskopala grobnice. Dobar način
da se pošalje vojna misija koja će da kopa, kopa....
Ali nisu ništa iskopali, već su sve zakopali. - Šta?
Vodu, benzin, municiju. - Nemojte ponovo, molim vas!
Faride, sada znamo kako. Ali ne znamo gde.
Davose! - Da, poručniče Šveglere?
Feldmaršal želi da te vidi. - U redu, gospodine.
Dobar dan, gospođice. - Dobar dan, poručniče.
Sobarice brzo hodaju. - Ne bih znao, gospodine.
Čovek sa krivim stopalom nije u stanju da juri.
Nemoj da pominješ feldmaršalu da sam razgovarao sa njom.
U redu. - Oficiri ne smeju da se druže sa civilima.
U redu, gospodine. - Želi da pomognem njenom bratu.
Nalazi se u logoru, negde u Nemačkoj. - Shvatam.
Vrlo tužna priča, ali žrtva je vrlo lepa.
Učiniću sve što mogu. - Divno! Nastavite!
Napred!
Videćemo se u Kairu.
Davose, javili su mi da su moje trupe stigle do cilja I.
Cilj "I" Vaša ekselencijo? To je dobra vest, zar ne.
Naravno, sve teče po planu.
Voleo bih da sam mogao to da kažem Britancima.
Odmah bi izgubili apetit. - Ako mi dozvolite,
održali ste im dobru lekciju. Zapamtiće feldmaršala Romela,
odnosno profesora Kronštetera.
Hvala, Davose.
Na trenutak sam pomislio da ćete im sve otkriti,
da ćete im reći za pet grobova.
Jezik mi je bio brži od pameti.
Čudi me da im nisam pokazao i mapu.
S obeleženim mestima gde se nalaze grobovi?
Dođi Davose. - U redu, Vaša ekselencijo.
Evo je. Ti znaš odgovor, ali da li bi oni išta videli?
Ništa, Vaša ekselencijo. - Njihov um je zamršen.
Očekuju nevidljivo mastilo
mape koje treba držati iznad vatre ili prema svetlu.
Ovo je suviše jednostavno za njih.
Trudim se da je posmatram očima Engleza. Obična mapa.
Na njoj nema ničeg što bi probudilo njihovu sumnju.
Nakon što osvojim Kairo, poslaću razglednicu
britanskom premijeru sa rešenjem.
Sve je spremno za njegov polazak? - Da.
Kad kreće? - U devet. - Davose, sve je spremno.
Molim Vaša ekselencijo? - Večeras krećeš za Kairo.
Odvešće te u El Dabu.
Vodič će te provući kroz britanske borbene linije.
Večeras? - U devet sati. - Znači, imam šest sati.
Za šta? - Da završim neke nevažne poslove.
U Kairu ćeš držati oči otvorene.
Kad uđem u grad,
ne želim da bacaju na mene bukete sa eksplozivom.
Molim te, Davose. Ne želim da vidim u hotelu
slike vindzorske udovice niti bilo koga njenog soja.
Očekuj me u nedelju popodne.
Nećemo imati problema sa ciljevima "P" i "T".
"P" i "T", Vaša ekselencijo? Ne verujem.
Neka mi pripreme mlaku kupku u kraljevskom apartmanu.
Uveče želim da izvedu operu "Aida" na nemačkom.
Neka izostave drugi čin. Predugačak je i nije dobar.
To bi bilo sve, Davose. - U redu, Vaša ekselencijo.
Sobarice, govoriš li francuski? - Da, gospodine.
Ja ne govorim, ali pogledaj moj nokat. Slomljen je.
Zvonio sam ti cele noći. - Ne radimo posle jedanaest.
Ništa mi nije trebalo. Pevao sam pesmu...
"Probudi se, moja lepa senko"
Imao sam vino. Znaš li šta je nedostajalo?
Vadičep? - Ne.
"Rađa se prelepo jutro..."
U redu, neću pevati! Ali reći ću Musoliniju!
Laku noć, generale.
Muš!
Stigao je telegram iz Berlina. - I?
Pronašli su vašeg brata. Javiću im da požure.
Hvala poručniče. - Možda će odgovor stići večeras.
Videćemo se posle večere. - U redu, poručniče.
Konobar odlazi u devet. - Šveglere! - Hajde, idite!
Šta radiš sa tom ženom? - Izvinite, feldmaršale.
Ne smeš da vodiš intimne razgovore! Jasno?
Razumem, feldmaršale. - Dođi u moju sobu.
Zdravo, Muš!
Koliko je sati? - Pola sedam.
Čujem da odlaziš. - Da.
Tako je! Dozvoli.... Da postoji cvećara ovde,
poklonio bih ti veliki buket belih jorgovana
u znak izvinjenja. - Zašto?
Pogrešio sam, Muš. Poručnik mi je sve objasnio.
Hvala.
Voleo bih da mi neko objasni kakav je poručnik Švegler.
Prema meni je divan. - Izvini.
Luka Said. To je suviše daleko na istoku.
Tanta! Možda je to. Nalazi se između Aleksandrije i Kaira.
Šta to radiš? - Nemam samo krivo stopalo,
već i iskrivljeni um. Sedim ovde već dva sata.
"T", "P" i cilj "I". Da li ti to nešto znači?
Ništa. - Dama se sprema za večeru?
Ne, već za posle večere.
Romelova mapa je bila ispred mene.
Imam oči ali ne vidim. T, P, I.... Gde je odgovor?
Šta to radiš? - Lepa haljina.
U Kairu sam je nosila nedeljom.
Šetala si sa suncobranom u ruci.
Jedan se slagao sa haljinom. - Gde je? - U radnji.
Nisam mogla da ga kupim. Drška je bila od slonovače.
Možda jednog dana, kad budem bogata....
Cilj "I"... - Prestani da izgovaraš ta slova
i reci mi o čemu se radi. - Zapisao sam imena
svih sela i svih oaza koja počinju na P ili T.
Ima ih mnogo, ali nema nikakvog I u Egiptu.
Šta sam to rekao?
Muš! To je to! - Šta?
Jesi li čula šta sam rekao? Budalo!
Rekao sam da nema I u Egiptu. Ali ima!
Ima I, P, i T. Shvatio sam... Pet grobova!
Kakvih pet grobova? - Pet skladišta profesora Romela.
Nema nikakvog nevidljivog mastila, samo mapa Egipta.
Naziv "EGIPT" je ispisan preko nje.
Svako slovo označava jedno skladište.
Otkad je Romel profesor? - Moram ponovo da vidim mapu.
Moram da se vratim u njegovu sobu. - Čiju sobu?
Romelovu. - Nemoj, molim te.
Do sada si imao sreće. Možeš da odeš. Bezbedan si.
Zašto bi ponovo rizikovao? - Hvala, Muš.
Jednom si se sažalila na oženjenog čoveka.
Sada znaš da sam sam. Zašto si tako ljubazna?
Izvini, zaboravio sam. Pogrešna vojska.
Ti! Šta tražiš ovde? - Bio sam u vašoj sobi.
Zar nisi čuo sirenu? - Jesam, gospodine.
Vazdušni napad. - Znam, gospodine. - Šta onda radiš ovde?
Ne bi trebalo ostaviti feldmaršalove mape.
Stvarno? - Da, gospodine.
Vrlo si savestan. - Hvala, gospodine.
Hajde! Svi moraju u podrum. - U redu, gospodine.
Posle vas, gospođice. Voleo bih da sam u Milanu.
Ne, ni tamo nije dobro.
Ništa ne vidim, Šveglere, donesi sveće. - Razumem.
Dobro ste? - Hvala, poručniče.
Pitao je za nas. Ne pominjite telegram. Jeste li čuli?
Neću poručniče.
Prvi put želim da naša avijacija ode do đavola!
Podrum se trese? - Još uvek ne.
Onda se ja tresem.
Sveće za feldmaršala. - U redu, gospodine. Odmah.
Upalite me... Odnosno, samo da ih upalim.
Davose...
Izvolite, poručniče? - Reci mi nešto.
Kad smo došli, rekli su nam da si bio zatrpan u podrumu.
Je li to tačno, Davose? - Da, poručniče.
U ovom podrumu? - Da, poručniče.
Sam si se izvukao iz ruševina? - Tako je.
A šta si radio u sobi feldmaršala?
Ništa, poručniče. - Siguran si? - Potpuno.
Siguran si da nisi mrtav?
Dođi, Davose.
Ko je? - Muš!
Jesu li srušili kuhinju? Uvek se molim da je pogode
kako više ne bi bilo sudova za pranje. Šta je bilo?
Šta ti je? - Ništa.
Biće bolje da odnesem ovo dole. Uskoro će devet sati.
Šta mu je?
Nemoj da ideš tamo.
Ali moram da se presvučem. - Ne, ne moraš. Sedi.
Doći će poručnik Švegler. - Neće moći da dođe. Mrtav je.
Mrtav?
Nemoj da vrištiš, molim te.
Pozajmio sam tvoj konac i iglu.
Bojim se da neću ovo dobro uraditi. - Ubio si ga?
Da. Na žalost, pronašao je mrtvog gospodina Davosa.
Srećom, još uvek niko ne zna. Ne smeju da saznaju
do sutra ujutro. Farid je dobio instrukcije.
Pronaći će telo u pesku, ispod prozora.
Tu će biti i dokaz da sam ga ja ubio.
Farid i ti ćete raditi zajedno. - Farid i ja?
Tako je. Treba mi šest sati da se probijem
kroz nemačke borbene linije. Obezbedili su mi prevoz.
Zašto si ga ubio? - Rekao sam da ne vičeš.
Zašto? - Zato što ova mreža protiv komaraca
mora da stigne u britanski štab. Na njoj su neke oznake.
Moram da stignem tamo. Jasno? - Savršeno.
Ubio si dvoje ljudi. Njega i moga brata.
To je bila jedina šansa da ostane živ.
Sada ti je najvažnije da mi sve prikrivamo
dok se ti ne vratiš među Britance. Je li tako?
Kao u Denkirku! - Tačno je, neki su ostali.
Francuzi, Poljaci, Belgijanci, Britanci...
Moralo je da bude tako, da bi ostali mogli dalje.
Zašto? Nije bilo dovoljno mrtvih?
Mnogo je mrtvih, Muš. U Tobruku sam video stotine.
I u Sevastopolju, dok su odbijali napad.
U Atini su umirali od gladi. Njih četristo na dan.
Zašto, Muš?
Da bi neko kao ti mogao da nazdravlja poručniku,
preklinjući ga za malo sažaljenja?
Nije važan samo jedan brat. Ima milion braće.
Ne treba samo tebi da otvore kapije logora.
Kapije svih logora moraju da budu otvorene.
Samo ti pričaj. Ti imaš milion braće,
ja imam samo jednog. Želim da ostane živ
makar vas to koštalo mreže za komarce!
Muš!
Traže Šveglera po celom hotelu.
Kakva zbrka! Ovo je nečuveno!
I vi ste odgovorni!
U ovakvim situacijama, nemam milosti.
Je li ovo nemačka vojska ili jevrejska škola?
Neverovatne, prljave laži. Zbog one Francuskinje...
Šveglere! Gde je Švegler? - Tražimo ga, feldmaršale.
Sobarice! Dođite ovamo!
Rekao sam vam da dođete!
Ovo se tiče vas, odnosno vašeg brata.
Rekao sam vam da se obratite Crvenom krstu ili kvekerima.
Mislili ste da je bolje da se obratite jednom poručniku?
Saznao sam da vam je jedan poručnik pokazao telegrame.
Telegrame slane u Berlin i one pristigle iz Berlina.
To su falsifikati! Pogledajte!
Traže ga. - Sačekaćemo dotičnog poručnika.
Želim da budem prisutan.
Našli smo ga. - U sobi za poslugu.
Voljno!
Nastavićemo istragu bez poručnika Šveglera.
Pronađen je u sobi za poslugu, u vašem delu.
Siguran sam da ćete moći da nam pružite informacije
koje se tiču njegove smrti. Šta se desilo?
Naravno, samoodbrana. I sve što ide uz to!
Obeščastio vas je?
Gospodine Davos, čeka vas motor. - Odneću vaše stvari.
Govorite! Slušam vas! Zašto ste to uradili?
Pogledajte me!
Mislila sam da ću moći da se nagodim sa njim.
Zato što me je slagao i zato što je bio jedan od vas.
Naterali ste ga da zaboravi da je nemački oficir,
a onda ste ga zato ubili.
Imao je samo 23 godine.
U Poljskoj je odlikovan za hrabrost.
Sa 21 godinom, komandovao je tenkovskom četom.
Pred njim je bila velika budućnost.
Možda bi postao feldmaršal i neko bi klečao pred njim.
"Dva koraka nazad, moliću!"
Gospodine feldmaršale! - Šta je bilo, Davose?
Vaš špijun želi da vam kaže nešto.
Znam da si radio za njih sve ove godine, Davose.
Odlazi, Davose! - Šta je bilo, Davose? -Odlazi!
Ako nemate više nijedno naređenje za mene,
krenuo bih za Kairo. - Nemam, Davose. Srećno!
Da! Srećno, Davose!
Da bih vam dokazao da nismo najobičniji Huni,
sudiće vam se u skladu sa francuskim zakonima.
Bićete izvedeni pred vojni sud ujutru u sedam.
Obavestite oficire o suđenju.
Sutra ujutru, pre nego što počnu, daj im dokaz da je Davos to uradio.
Jesi li razumeo? I reci joj...
"Bog te blagoslovio!"
Prvog jula 1942, Romelove trupe stigle su do El Alameina...
do najdalje tačke do koje su stigli na istoku.
A 7-og septembra, jedan poručnik je kupio suncobran
u maloj radnji u Kairu.
Oktobra, 24-og, uz zvuke gajdi,
Osma armija generala Montgomerija
krenula je u kontraofanzivu.
12.novembra 1942. Britanci su se vratili u Sidu Halfaju.
U redu. Sipajte gorivo, a onda možete da idete.
Zdravo generale! Kao što kažu u Milanu
pametan čovek ne izvlači deblji kraj.
Ko ste vi? - Uskoro ćete se osloboditi buva.
Kakvih buva? - Onih koje ste dobili
kad ste spavali sa psima, kao što kažu u Milanu.
Vi niste iz Milana. - Nisam.
Ali razumem narod koji peva i peva... Ali ne Vagnera!
Lice mi je poznato, ali... - Da probamo sa stopalom.
Do viđenja, generale!
Muš!
Faride!
Drago mi je što vas vidim, gospodine. - Šta se desilo?
Možda biste želeli sobu broj pet ovog puta.
Ima kupatilo. - Gde je ona? Reci mi, Faride.
Sudili su joj tog jutra.
Doneo sam dokaze kao što ste mi rekli.
Oslobodili su je krivice za ubistvo Šveglera. - I?
Ali osudili su je za širenje neprijateljskih glasina.
Sve vreme je vikala: "Britanci će se vratiti!"
Tukli su je.
Onda su je izveli. Bio bi dovoljan i jedan metak.
Gde je? - Tamo, gde su i ostali vojnici.
Zdravo, Muš!
Možda bi trebalo da se sagnem da me bolje čuješ.
Doneo sam ti suncobran, Muš.
U radnji se kunu da je od prave slonovače.
Nadam se da je tako. Štitiće te od sunca,
dok te ne odnesemo tamo gde ima drveća, lišća,
reka i rose na travi. Ne brini, Muš.
Napadamo ih. Kad osetiš da se zemlja trese,
to su naši tenkovi, topovi, kamioni... Hiljade njih.
Britanski, francuski, i američki.
Napadamo ih sa svih strana.
Potući ćemo ih do nogu.
KRAJ SUBTITLE BY BELI